Astea sunt foarte bune. Sunt făcute de tine?
Nu, sunt ale studenţilor mei, din portofoliul celor de la master.
Wow, arăţi foarte bine în lumina asta.
Amândoi ne-am dori asta. Este un model, nu sunt eu.
S-ar putea să-ţi placă unele dintre pozele de aici, de jos.
Un student de-al meu a fost în Bangladesh.
Îţi voi spune ce-i spuneam şi mamei mele atunci când nu-mi terminăm mâncarea.
Nu-mi pasă de copiii din India, îmi pasă doar de tine.
Nu-i spuneam ultima parte mamei mele. Ar fi fost ciudat.
- Deşi, sunt sigur că era fascinantă. - Era întradevăr.
Dar aici nu mai este vorba de mame.
Astea trebuie să fie ale tale.
Asta este, uh, ce anume, apartamentul tău din East Village?
Nu-ţi lipseşte stilul de viaţă boemian? (viaţa dezordonată, fără griji)
Nu, îmi place să predau aici.
Cum de n-ai nici o poză cu tine?
Haide Rick.
Este discursul noului decan. Am întârziat deja.
Ok. Gata cu pălăvrăgeala.
Fantastic.
Au închiriat tot restaurantul.
Ştii ce am primit eu când am venit la Universitatea Rockland?
Un pacheţel cu câteva meniuri.
Profesor Pollili.
Bună seara. Sunt Stacey Adler. Nu că ar conta.
Vă cunosc operele. Am încercat să mă înscriu
la cursurile dvs., dar locurile s-au ocupat atât de repede.
Mă bucur să te cunosc Stacey. El este dl. profesor Payne.
Oh, minunat. Notez imediat cum se scrie.
Oh, nu, te rog.
Oh, este doar pentru publicitate. Poză pentru revista universităţii.
Nu. Am spus nu.
Îmi pare rău. Eu... vă rog, nu.
Ok. Nu... nu mi-am dat seama. Îmi pare rău.
Nu pot face asta.
- Am crezut că pot, dar...nu pot. - Ce anume? Ce nu poţi?
Nu e vorba de tine, eu...
Nu mă simt bine, aşa că o să plec. Um...
- Ciudat. - Da, foarte ciudat.
Ştiu. Am avut-o în centrul cadrului.
Wow. Asta e foarte ciudat. Îmi dai puţin aparatul?
Acum, chiar în secunda asta.
Este în regulă. Altfel ţi-l fur.
- Ok. Îţi mulţumesc. - Staţi puţin. De ce?
Pentru că tocmai ai dat cardul tău de memorie departamentului de antropologie.
Îţi mulţumesc.
Dar... cum rămâne cu revistă?
Foloseşte-ţi talentul descriptiv.
Alo!
Ştiu că sunteţi acasă. Vă văd maşinile.
- Aştepţi pe cineva? - Pe nimeni!
Alo?
Alo, alo, alo!
Alo.
Bună. Ce mai faci, Jim?
Te-ai mai antrenat? Arăţi bine.
Uite-o. Ahh. Ce frumos.
Domnişoară, foc în şemineu...
Bun vin... ceva cam scump. "Scrupulistic" nu este un cuvânt.
Nu aveai întâlnire în seara asta?
Am avut întâlnire în seara asta,
după cum ştii, de vreme ce tu m-ai forţat să o invit.
- Şi ce s-a întâmplat? - Păi, îţi spun eu ce s-a întâmplat.
E prima dată în viaţa mea
când o femeie mi-a spus "nu e vina ta" şi am crezut-o.
Stai să le găsesc.
Oh, uite-l pe profesorul Reeman, care preda rusă.
Tocmai a publicat o carte... din nou.
Ok. Oh, uite. Ok. Asta sunt eu.
Wow. Chiar este... un costum fantastic.
Asta sunt eu şi lângă mine..., este partenera mea.
Spaţiul ăsta gol..., acolo era parteneră mea. Ok?
Uită-te la alta. Sunt eu, stând lângă...
ehh, nimeni. Nu e nimeni acolo. Ok.
Oh. Iată şi ieşirea Claudiei, care a fost, pe puţin spus, bruscă,
deşi nu o poţi vedea în nici una din pozele astea
pentru că aparent, ea nu există.
Lasă-mă să mă uit la ele.
Deci nu apare în nicio poza.
Recunoaşte, Melinda... în seara asta, am fost lăsat baltă de o fantomă.
- Măcar există? - Da. Are şi funcţie.
Publică sau dispari. Fotografiile ei sunt publicate peste tot.
Dar ea nu apare în niciuna,
şi n-am văzut-o nici în fotografiile personale,
pe care le ţine pe birou, cu familia...
Nimic. Nu apare în nicio poza.
Foarte ciudat.
Poate este ceva cu energia ei, sau ceva ce cameră nu poate capta.
Nu cred. Întâmplările paranormale funcţionează de regulă invers.
Spiritele sunt vizibile în fotografii
deoarece camerele detectează lumină şi căldură.
Un spectru mai larg de energii pe care ochiul liber nu le poate detecta.
Ceva de genul ăsta?
Ok. N-am mai văzut asta până acum.
Stai puţin.
Este cu ea în fiecare poza.
Să se noteze că nu asta am invitat în oraş.
Poate că nu, dar...
asta a însoţit-o acasă.
MESAJE DE DINCOLO Sezonul 3 Episodul 6
Am cercetat cazuri în care au fost şterse imagini din fotografii.
Sunt rare.
Fantome care să apară în fotografii?
Sunt o grămadă. Dar, persoane care să fie şterse din propriile fotografii?
Asta este... neobişnuit.
Mă interesează mai mult forma pe care am văzut-o urmărind-o pe Claudia.
Ah, el. Da. Hai să-l numim Bob.
Ok. Bob. De ce?
Pentru că Bob Riker mi-a furat partenera de la bal. Mi-a furat-o.
Acum sunt căsătoriţi, au 3 copii, dar nu cred că sunt fericiţi.
Ce trist. Dar ai trecut peste asta, ai întâlnit-o pe Claudia.
Ştie ce i s-a întâmplat?
Păi, a fugit imediat ce cameră a fost îndreptată asupra ei,
şi, deşi nu sunt expert în compoziţie,
îmi pare că pozele din biroul ei sunt cam asimetrice.
- Ca şi când a fost cândva în ele? - Ca şi când Bob Riker a furat-o.
Poate să facă asta o fantomă?
Să altereze o imagine sau poza?
L-ar ajuta să aibă cunoştinţe ale principiilor fotografiei...
Să ştie cum lumină şi căldura afectează pigmentul.
O fotografie este formată din pixeli şi culoare.
Deci teoretic, el le poate mută, ca pe piesele de pe o masă Ouija.
Ai spus el. Este vorba de Bob?
Nu, mă refer la Kevin.
Kevin a fost unul dintre studenţii Claudiei. A murit acum 2 săptămâni.
Şi abia acum îmi spui? E ca şi când mi-ai ascuns asta.
- Ce s-a întâmplat cu el? - A murit într-un accident de maşină.
Dar n-am ştiut nici eu până în dimineaţa asta,
când am sunat-o pe Claudia... lucru care,
mi-a încălcat principiul de a nu sună decât
după 48 de ore după o întâlnire dezastruoasă.
Nu-mi explic cum a apărut subiectul ăsta în discuţia noastră.
Am făcut o trecere lâna de la "hei, ştii că eşti invizibil?"
Asta este ce o face o fotografie minunată.
Spune o poveste.
Voi lucra peste program în după masa asta, ok?
Dar trebuie să vorbesc cu oamenii ăştia. Şi Joseph, felicitări.
Oh, serios, dnă. profesoara Pollili, nu ştiu cum să vă mulţumesc.
Ne vedem mai târziu.
- Bună. Eu sunt Claudia. - Bună. Melinda.
Prietena de care îţi povesteam.
Ce ai la frunte?
Oh, am lovit o maşină parcată, aseară, în drum spre casă.
- Noroc că nu a fost rănit nimeni. - Cu excepţia ta.
Mmm. Nu ştiu ce-i cu mine zilele astea.
Tot ce ştiu e că, într-o zi când am ajuns acasă, nu m-am mai văzut în nicio poza.
Cu familia, prietenii, din călătorii...
pozele erau încă acolo, dar eu nu mai apăream în ele.
Când s-a întâmplat asta mai exact?
La o zi după ce a murit Kevin Graham.
Studentul tău.
A murit într-un accident de maşină.
Era atât de talentat. Un băiat foarte drăguţ.
Aseară, ai simţit ceva ciudat, cum ar fi o... prezenţa?
Nu cred.
Cât de bine îl ştiai pe Kevin?
Avea motive să fie supărat pe tine?
Kevin ar fi putut deveni un mare fotograf.
Avea mult potenţial...
dar nu şi răbdare.
Urma să aibă loc o expoziţie la care, ţinea cu tot dinadinsul să participe.
Şi vroia să-i pun o vorbă bună, dar i-am spus că nu era pregătit.
A fost supărat din cauza asta?
S-a supărat foarte tare, ca şi când i-aş fi spus că nu are un viitor.
Dar în afacerea asta, nu ai decât o şansă, o singură introducere,
şi n-am vrut să-şi piardă şansele.
M-am gândit la sute de moduri în care aş fi putut să-i spun, dar...
Dar ai ştiut că indiferent de mod, rezultatul ar fi fost acelaşi, nu?
Nu ştiu.
Dar, ar mai fi condus cu 145 hm/h pe un drum periculos
dacă ar fi crezut că are pentru ce să trăiască?
Ăsta-i coşmarul oricărui profesor, ştii.
Îi dai unui copil o notă mică, sau îl critici puţin.
Şi apoi vezi că el îşi pierde cumpătul, şi vrea să te omoare, sau să se sinucidă.
Asta crezi?
Că poate a găsit o cale să le facă pe amândouă?
Nu ştiu.
Asta a fost mereu aici?
Forma asta translucidă, o vezi?
- Ai mai văzut-o altundeva? - Da.
Săptămâna trecută, într-o poză a unui student. Numele lui este Joseph.
Îl cunoştea pe Kevin?
Da.
Dna. profesoara Pollili cunoaşte pe toată lumea importantă a fotografiei.
Doar dă un telefon şi pozele îţi sunt acceptate.
Deci este atât de uşor?
Păi, trebuie să-i placă munca ta.
Dar ce ştii de Kevin? Îi plăceau lucrările lui?
Dna. profesoara este dură, dar corectă.
Nu vreau să-l desconsider, Kevin părea un băiat de treabă, un artist bun.
Dar calităţile astea două, chiar şi împreună...
Nu sunt suficiente. Mă înţelegeţi?
Nu cred că înţeleg.
Domeniul ăsta este atât de competitiv.
O piaţă atât de mică, cu foarte mulţi pretendenţi.
Şi dacă nu eşti înzestrat cu talent şi nu ai ce vrea publicul...
atunci eşti eliminat.
Şi Kevin simţea presiunea asta.
Pentru că ea te-a susţinut pe tine şi nu pe el?
Da. Cam aşa ceva.
Mi-a spus că ai nişte poze cu o formă ciudată.
Da, da, aşa este. Um...
A fost ciudat.
Am fotografiat oceanul, săptămâna trecută, doar nisip, apă...
cerul... şi chestia asta translucida.
Nu ştiu... cum s-a întâmplat, dar arată grozav.
Pot să le văd?
- Da. Vi le-aş putea trimite pe mail. - Mulţumesc.
I-am promis Deliei că-i voi verifica lista de inventar.
Şi mai vreau să copiez pozele lui Joseph.
Cel mai bun student al Claudiei, nu? Cel pe care-l ura fantoma ta?
Dacă până la urma despre asta este vorba.
Kevin a spus că profesoara lui...
A ajutat un alt student să intre la mai multe galerii decât el.
Nu vreau să par dură, dar, boo-hoo.
Sau boo.
Dar de când să fie înţelegătoare spiritele?
- Mă enervează. - Ce anume?
Că fişierul ăsta se copiază atât de greu, sau că-şi terorizează profesoară?
Pentru ca Claudia a încercat să-l reţină, până când ar fi fost pregătit...
Adică, sincer...
Ăsta-i lucrul cel mai grav care i s-a întâmplat tipului ăstuia? Serios acum?
Asta e povestea pe care vrea să o facă auzită?
Tu vezi asta?
Am presupus că formă aceea translucidă este Kevin, dar...
Asta nu prea arată a fi un Kevin.
Ori am greşit eu fantomă, ori spune o altă poveste.
- A văzut şi Jim? - Da.
Şi când am dat să vedem iar poză, nu a mai apărut, era doar plajă.
Este vorba de bântuire. Şi-a făcut cunoscută prezenta.
Da, dar nu înţeleg. Ce vrea ea să ştim?
Pentru început, probabil vrea să ştii că ai greşit sexul stafiei.
Ok, bine, deci este fata şi nu băiat.
Dar toate astea au început cu moartea lui Kevin şi cred că ea este legătura.
Poate Claudia ştie mai multe decât spune.
Sau decât îşi dă seama.
Claudia, ce s-a întâmplat aici?
Ea este peste tot.
Aici, în toate pozele mele de acasă.
Joseph a trecut pe aici şi ea apare şi în toate pozele lui.
- Cine este? - Nu ştiu.
Joseph jura că nici el n-o cunoaşte.
- De ce se întâmplă toate astea? - Nu ştiu.
Este neobişnuit ca o fantomă să urmărească un străin.
Poate are legătură cu locul ăsta.
Poate nu este vorba de ceea ce ai făcut tu.
- Cât de bine îl cunoşti pe Joseph? - Îmi este student.
Nu-i cunosc viaţa personală.
Ţi-a vorbit vreodată Kevin de vreo fată? Poate că acest Joseph minte.
Poate este vorba de vreun triunghi amoros...
Ţi-am spus. N-o cunosc, ok?
Cum aş putea să te ajut? N-am mai văzut-o niciodată pe fata asta.
Deci fantoma asta a apărut acum în pozele Claudiei şi ale lui Joseph.
Claudia pare să-şi piardă firea, din cauza asta.
Iar Joseph, cataloghează totul ca fiind ciudat.
Aş vrea să mai am 23 de ani.
Când credeam că nimic rău nu mi se poate întâmpla.
- Vrei puţin muştar? - Nu mulţumesc.
Ce este asta?
Oh, asta, este o carte de cursuri.
- Nu e pentru şcoala de medici? - Păi, da... teoretic. Este.
Ok, deci o să studiezi medicină? Este minunat!
Mel, e o mare diferenţă între a studia şi a aplică.
De-asta am primit catalogul Southern Michigan?
Am crezut că este un simplu pliant de reclamă.
Îmi caut doar nişte posibilităţi, ok?
Sau în cazul meu, imposibilităţi.
Şansele ca eu să intru în altă parte sunt atât de mici, încât m-am gândit,
că dacă tata a lucrat acolo, am o şansă, fiindu-i rudă.
Deci nu vrei să-ţi schimbi doar locul de muncă, ci şi să ne mutăm în Michigan.
Nu. Nu mi-am depus nici măcar dosarul.
Dar cum rămâne cu viaţa noastră de aici? Cu magazinul meu?
Aveai măcar de gând să discuţi şi cu mine despre asta?
Bineînţeles. Vroiam doar mai întâi să îmi dau seama ce-mi doresc.
Sunt soţia ta, de ce nu vrei să îţi dai seama împreună cu mine?
Asta este o conversaţie importanta.
Şi nu e vorba doar de magazinul tău, şi ştii asta. E vorba de ceea ce faci.
Despre asta e vorba, până la urmă, nu-i aşa?
Dacă am putea părăsi Grandview
ştiind ce ştim despre locul ăsta şi ceea ce zace dedesubtul lui.
De-asta am vrut să aştept. Nici măcar nu ştiu încă ce vreau.
Sau dacă am măcar dreptul de a-ţi cere asta.
- Jim... - Hai să vorbim despre asta mai târziu.
Eu trebuie să mă întorc la muncă, tu trebuie să treci dincolo un spirit rău.
Un altul, asta vrei să spui.
Nu, nu asta am vrut să spun. N-am spus asta.
Te iubesc, ok? Ne descurcăm noi.
- El este Kevin? - Da. Nu l-ai întâlnit niciodată?
- A fost amicul unei prietene. - Drăguţ din partea ta să ajuţi.
N-aş putea strânge lucrurile de-o viaţă ale unei persoane.
Fata asta... o cunoşti?
Încerc să dau de ea.
I-am dat să semneze contractul de închiriere
şi l-am văzut o dată ridicându-şi corespondenţa.
Era mereu singur.
O să stau ceva vreme. Este ok?
- Să laşi cheia jos. - Mulţumesc.
"Bună, sunt eu, Kevin. Ştii ce ai de făcut, aşa că fă-o.".
Mesaje salvate.
Bună, sunt Sophie. Um, evident.
Ştiu că eşti supărat, dar trebuie să vorbim şi nu la telefon.
Te iubesc.
Şi nu poţi scăpa de mine aşa de uşor.
Sophie.
Aşa, haide.
Îmi pare atât de rău! Aveţi nevoie de ajutor?
Nu, nu, ne descurcăm.
- Te descurci? - Da.
Ok, minunat.
Îmi pare atât de rău. Nici măcar n-am realizat
că avem un client până acum 5 secunde.
Şi eu aş fi cu mintea în altă parte
dacă aş crede că am văzut pe cineva înecându-se.
A fost o viziune, ceva ce fantomă a experimentat,
dar dacă nu ştiu cine este, nu o pot ajuta
Am verificat listele cu necrologuri.
Şi am căutat numele Sophie, Sophia, pe plan local, în Iowa, de unde era Kevin.
Ştii ce, ar trebui să verific cazurile de înec accidental.
Da, dar de ce?
Nu spunea în mesaj "nu poţi scăpa de mine aşa de uşor"?
Poate chiar a scăpat de ea.
Şi poate l-au cuprins remuşcările.
Sau i-a făcut ceva fantoma ei. Asta ar explica modul în care se leagă morţile lor.
Dar asta nu explică legătură cu profesoara lui Kevin sau celălalt student.
Dar telefonul lui Kevin?
Poate că numele ei de familie apare în memorie, pe "caller ID".
Nu avea caller ID.
- Dar mobil? - N-am văzut niciun mobil.
Ai spus că a murit într-un accident de maşină, nu-i aşa?
Când te-ai urcat în maşină fără să ai mobilul la tine?
Ai dreptate. Ai dreptate.
Poate este la poliţie, sau la morgă.
Acum e momentul să-i cer o favoare lui Jim.
Mă ocup eu de magazin. Du-te, Du-te.
Nu asta era problema, dar îţi mulţumesc.
Ne-am cam certat.
S-ar putea ca Jim să dea la medicină.
Ceea ce este minunat, şi vezi cum ţi s-a luminat fata?
Aşa... aşa a fost şi fata mea.
Apoi mi-am dat seama că vrea undeva afară din stat, şi mi-a ascuns asta.
Ştii, Melinda, este vorba de o decizie foarte importantă.
Şi sunt sigură că a avut rezerve în privinţa ei.
Nu, problema lui este legată de faptul că locuim aici.
Mai ales după ceea ce s-a întâmplat în tunel.
Păstrează lucrurile lui Kevin, până e gata raportul patrulei.
- Mulţumesc că m-ai ajutat. - Desigur.
E ciudat ce rămâne în urmă.
Sunt câteva apeluri recente... unul este de la Sophie.
Uită-te la data.
Este din ziua în care a murit Kevin.
Este un mesaj video.
Este pe plajă.
Am avut încredere în tine.
Am renunţat la viaţa mea pentru tine.
Asta îţi doreai, nu-i aşa?
- I-a trimis asta lui Kevin? - Oh, Dumnezeule.
O să se înece.
Ce este asta?
Cred că tocmai am văzut un bilet de adio, din secolul 21.
Pacientul acuza dureri în piept. I-am făcut o electro-cardiagrama.
Mă uit la iregularităţi. Are pusee de tensiune.
Pare să aibă un atac de cord.
- I-aţi administrat trombocite? - Uh, nu.
Nu prezintă simptomele clasice.
Nu are disconfort la nivelul mâinii.
Nu are transpiraţie, după cum puteţi vedea.
Acuză dureri puternice. Iar când se apleacă, intensitatea lor scade.
N-ar putea fi vorba de o inflamare a pericardului?
Are dureri în piept cu pusee de tensiune. Trebuie să-l tratăm ca un infarct miocardic.
Administraţi-i trombocite.
Nu credeţi că ar putea fi...
Ne ocupăm noi de acum încolo. Mulţumim că l-aţi adus aici.
Alo?
Claudia?
Ok... Sophie, sunt aici.
Şi vreau să înţeleg ce ţi s-a întâmplat.
De ce ţi-ai făcut rău singură?
Melinda?
Ce faci?
De unde ai astea?
Um, e complicat,
dar cred că fata care apărea în poze a vrut ca eu să văd asta.
Oh, Dumnezeule.
Claudia, nu sunt în măsură să te judec,
dar cred că cineva a avut de suferit în urmă a ceea ce aţi făcut tu şi Kevin.
Nu ştii nimic. Nu poţi.
Ştiu o fată pe nume Sophie, îndrăgostită de Kevin,
care a spus că şi-ar da viaţa pentru el, iar eu am privit-o când a făcut asta.
Şi cred că a făcut asta pentru că Kevin avea o aventură cu tine.
Cum ai spus că o chema?
Sophie.
S-a sinucis şi acum te bântuie.
Şi nu cred că se va opri.
Nu pot rezista. Înţelegi asta?
Te rog.
Te rog, lasă-mă în pace.
Faci o mare greşeală.
N-ar fi prima pe care o fac.
Trebuie să ştiţi, n-am mai avut niciodată o relaţie cu un student.
Nu mi-a trecut niciodată prin minte.
Cu Kevin, a fost o legătură.
Bineînţeles că a fost. Te respectă. Erai profesoara lui.
Nu a fost numai faptul că mă respectă.
Ştiu că am greşit.
Am ştiut şi atunci.
Dar era atât de pasional, atât de talentat.
Uite ce e..., nu am dreptul să te judec, ok?
Dar erai profesoara lui.
Nu este o relaţie pe picior de egalitate. De-asta nu merge niciodată.
Îmi pare rău că n-am fost sinceră cu tine.
Ştii ce, nu-i nimic. Mi-ai dat sute de motive pentru care să nu ieşi cu mine.
Şi în final, nu este decât unul. Am înţeles.
Ok, spune-mi mai multe despre Sophie.
Eu, um...
ştiam că are o iubită acasă.
Aveau ceva probleme.
Dar n-am crezut că ştia de mine.
Noi nu mai eram împreună.
Kevin pusese deja punct relaţiei,
şi, ca să fiu sinceră, cred că am fost chiar uşurată,
crezând, într-un mod stupid,
că am ieşit din asta, fără ca cineva să aibă de suferit.
Dar apoi, când i-ai spus numele, Sophie.
Mi s-a făcut rău.
Cum se poate că amândoi să fie morţi?
Şi eu încerc să mă lămuresc.
Claudia, am văzut dată...
când i-a trimis mesajul video de adio lui Kevin.
Au murit la o diferenţă de o oră, unul de celălalt.
Oh, Doamne.
De-asta a fugit.
Atunci fă-o. Un singur telefon, la o singură galerie.
Kevin, crede-mă, oamenii ăştia sunt snobi, iar tu nu eşti pregătit.
Dacă te trec cu vederea, ţi-ai ratat şansa.
Un al doilea telefon din partea mea nu-ţi va asigura o nouă şansă.
- Ai nevoie de timp să... - Nu am timp.
- E Sophie. - Răspunde-i.
Ştiu cât de mult înseamnă pentru tine.
Noi am terminat-o, ştiu asta.
Am renunţat la viaţa mea pentru tine.
Asta vroiai nu-i aşa?
Nu-i de mirare că mergea cu 145 km/h pe drumul ăla periculos.
- Încerca să ajungă la ea. - Sau a realizat că ar ajunge prea târziu,
şi a vrut să se omoare şi el.
Ai spus că ţi-a vorbit de ea.
Numele ei de familie era Owens.
Kevin a spus că are o soră în Bridgeport.
Poate sora ei te poate ajuta să o faci pe Sophie să treacă mai departe.
Bună.
Te pot ajuta cu ceva?
- Sophie? - Da.
Ne cunoaştem?
Te-am văzut înecându-te.
Mi-am spus că Kevin n-a primit mesajul ăla.
M-am convins că moartea lui a fost doar un stupid accident.
Dar ce ţi s-a întâmplat ţie, n-a fost un accident.
Nu.
Nu, am vrut să-mi fac rău singură, dar n-am putut.
Este groaznic să te gândeşti la aşa ceva.
Dar..., ce nu înţeleg eu, este cum ai văzut tu asta.
Celularul lui Kevin era la obiecte personale, la poliţie.
Um, pozele acelea, s-au schimbat de când a murit Kevin?
Nu.
Ce vrei să spui?
Şi de unde îl ştiai pe Kevin?
- Ştiu că te-a făcut să suferi. - De unde să ştii?
După moartea lui, imagini ciudate au început să apară în fotografii.
- Oh, ce fel de imagini? - Cu fantome.
La început era o imagine albă, neclară, dar apoi s-au transformat în imaginea ta,
înecându-te, aşa cum apari în filmuleţul pe care i l-ai trimis lui Kevin.
Nu înţeleg nimic.
El a reuşit să păstreze talentul pe care îl avea în viaţă şi după...
şi acum îi chinuie pe oameni.
Imaginea ta a fost folosită pentru o profesoară de la Universitatea Rockland.
Claudia Polilli.
Claudia.
Oh. Bineînţeles că ea era.
Sunt atât de proastă.
Obişnuia să vorbească despre ea tot timpul.
Ai putea să-mi spui ce s-a întâmplat?
Spuneai în mesaj că nu poate scăpa de tine atât de uşor.
Ne certăm des în ultima vreme.
De câte ori închideam telefonul, mă întrebam dacă ne-am despărţit.
Vroia să renunţ la slujba mea din Iowa şi să mă mut aici.
Dacă continuăm să ne vedem la distanţă, relaţia noastră n-ar mai fi rezistat.
Kevin?
Ne-am tot certat, până când m-am hotărât să fac pasul ăsta.
Se supără mereu şi spunea că nu mă interesează munca lui.
Dar eu nu o înţelegeam.
Ce vedea prin lentila aparatului, de îl făcea atât de fericit?
Şi am primit răspunsul.
Dintr-o dată...
Corpul mi s-a răcit. Nu puteam... nu mai puteam respira.
Simţeam nevoia să plec de acolo, dar nu ştiam unde să mă duc.
Tot ce ştiu este că am ajuns pe plajă.
Obişnuiam să merg acolo când veneam în vizită şi Kevin îmi cerea să rămân.
Acum eram aici, pentru totdeauna.
Şi pentru ce?
Mă simţeam atât de...
goală... şi proastă... şi la îndemână.
Mă durea atât de tare, încât am vrut să mor.
Nu a fost ceva planificat.
Am făcut-o fără să mă gândesc.
Cred că o parte din mine simţea că asta este ceea ce merită...
Să fie rănit prin poze, aşa cum am păţit şi eu.
Am avut încredere în tine.
Am renunţat la viaţa mea pentru tine.
Asta vroiai, nu-i aşa?
Valurile mă tot împingeau înapoi.
Plămânii mi s-au umplut cu apă şi corpul meu a preluat controlul.
Mi-am dat seama cât de nebună eram.
Să las pe cineva să aibă atâta putere asupra mea...
Am alergat înapoi la apartament.
Când am ajuns acolo, a sunat poliţia pentru a-mi spune că a avut loc un accident.
Am vrut să-l fac să sufere, dar nu aşa.
N-am vrut să păţească nimic rău.
Trebuie să mă ajuţi să comunic cu el.
De ce?
Pentru că spiritul lui Kevin încearcă să o chinuie pe acea Claudia?
Da.
Sophie, ştiu cât de greu îţi este, chiar ştiu.
Dar nu au avut deja de suferit prea multe persoane?
Poate că o chinuie numai sentimentul de vinovăţie.
Nu ştiu cine eşti, sau cum de ştii toate lucrurile astea, dar...
Dacă suferă, este din cauza a ceea ce au făcut ei doi, nu a mea.
Asta este tot ce am de spus.
Ai aici numărul meu.
Poftim?
Nu! Nu, Kevin!
Nu, Kevin!
Te rog, te rog...
Alo?
Sophie, sunt eu, Melinda.
Sophie, respiră. Te rog respira.
Ce este?
Ok.
Da, am nevoie de o ambulanţă pe strada Havenwood nr. 215.
Da, sunt în locuinţă.
- Am crezut că a murit. - O sperii.
Trebuie să treci dincolo. Da, sunt aici.
Um, da, respiră acum, dar are astm.
Nu, i-am dat inhalatorul.
Ok, respiră adânc.
Ok? Respiră adânc.
- Îi vei spune că sunt aici? - Îi faci rău.
Am văzut mai mult decât ştii.
Ok? Şi ştiu ce li se întâmplă oamenilor atunci când nu...
Ok, Sophie, o să fie bine. Alo?
Da, sunt aici. Grăbiţi-vă vă rog.
Wow, îmi pare rău pentru bietul om, este o procedură foarte grea.
Dar este stabil acum, nu? Şi era vorba despre pericardită?
Oh, bine. Atâta timp cât este bine.
Mulţumesc amice. Pa.
Deci ai avut dreptate când ai zis că nu are un infarct.
Da, iar medicamentele pe care i le-au administrat, i-au fluidizat sângele,
şi camerele inimii i s-au umplut cu sânge
şi au trebuit să-l supună unei proceduri de drenaj.
Oh, groaznic.
- Ar fi trebuit să te asculte. - Nu, nu neapărat.
A citit electro-cardiograma. A luat o decizie în grabă. Asta este sarcina ei.
Asta e partea grea a acestei meserii, presupun.
Trebuie să iei decizii bazându-te şi pe intuiţie.
Ai fi un doctor foarte bun... dacă ai vrea să fii.
Da.
Tu mă susţii mereu şi...
Aş vrea să fac şi eu la fel.
Ok, hai... hai s-o luăm pe rând, ok?
Văd prin ce treci, ştii? Cunosc miza.
Şi ai ajuns târziu acasă în seara asta pentru că practic salvai viaţa cuiva.
- Nu despre asta e vorba. - Ba da.
Ceea ce faci tu pentru oameni, nu este ca o muncă.
Nu-ţi pot cere să renunţi la asta.
Ca să ai grijă de mine.
Dar, iubito, nu-mi poţi cere să nu mai vreau să am grijă de tine.
- Jim... - Nu... şi ai dreptate.
Pentru că toate astea mă fac uneori
să vreau să te duc departe de aici.
Oamenii mor peste tot.
- Spiritele lor mă pot găsi. - Nu.
Amândoi ştim că este ceva legat de locul ăsta.
În ultima vreme am ajuns să cred că poate nu noi am ales Grandview.
Ci el ne-a ales pe noi.
Şi eu cred acelaşi lucru.
Dar dacă este aşa, atunci trebuie să existe un motiv.
Şi unul bun, iar eu nu voi fugi de asta.
Deci dacă numai din cauza asta vrei să părăsim Grandview, atunci...
Îmi pare rău, nu pot fi de acord cu asta.
Şi ce ar trebui să facem... să aşteptăm un semn de la Kevin?
Sophie, ea este Claudia.
Claudia, ea este Sophie.
Ştiu exact cine eşti.
Ce caută aici?
Ştiu că vă este greu.
Dar cred că trebuie să vă iertaţi şi să vă continuaţi vieţile.
N-am vrut să fac pe cineva să sufere.
Atunci de ce ai făcut-o? De ce ai luat ceva ce nu era al tău?
Nu a făcut ea asta. Eu sunt vinovat.
Este aici.
Spune-i lui Sophie că... m-am pierdut, fără ea.
Spune că s-a pierdut fără tine.
Am rugat-o de atâtea ori să se mute cu mine.
Iar ea nu se gândea decât la cum ne-am descurca fără serviciul ei.
Tot ce auzeam de la ea era că nu voi reuşi să fac nimic.
Simţea că nu ai încredere în el.
Dar aveam. Am renunţat la tot ca să fiu cu el.
Nu am ştiut asta. Îmi doream atât de mult să fac o vânzare,
sau să am o expoziţie,
ca să vadă că am un viitor.
Vroia să-ţi dovedească ce poate.
Vroia să facă o vânzare şi...
De-asta s-a supărat când nu l-am ajutat.
Da. Nu am fost corect.
Cu nici una dintre ele.
Ştie că ai vrut să îl protejezi.
Spune-i că îmi pare atât de rău.
Îi voi spune.
Dar am rănit-o pe cea pe care o iubeam cel mai mult.
Îi pare foarte rău pentru ceea ce s-a întâmplat.
A vrut să se afle adevărul despre ce a făcut şi cum te-a rănit.
Şi ştia că numai tu poţi spune asta.
Vroiam să însemn pentru tine măcar atât de mult cât însemna fotografia.
Iubeam felul în care priveai lumea. Eu doar...
Mă întrebam dacă mă vedeai şi pe mine.
Sophie, erai prezenta în tot ce făceam.
Erai parte din tot ceea ce făceam.
Poţi să o faci să înţeleagă?
Asta este lumina?
Este incredibilă.
Spune-i că... nu pot trece dincolo dacă nu ştiu că m-a iertat.
Are nevoie de iertarea ta.
Te iert, Kevin.
Şi nu regret că te-am iubit. Măcar ştiu că pot să o fac.
A plecat.
O poză = 1000 de cuvinte. Uite unul - mulţumesc.
Urăsc când ne certăm.
Nici unul din noi nu câştigă.
Ştiu că încerci doar să mă protejezi.
M-am tot gândit că spiritele rele nu sunt doar în subteran.
Ci că sunt în jurul meu tot timpul.
Vreau să ştii că asta nu mă sperie.
Cum să mă liniştească asta?
Mânia şi întunericul... sunt
lucrurile pe care ar trebui să le descoperim şi să învăţăm din ele.
Iar eu fac asta mereu, cu spiritele.
Şi nu mi-e teamă pentru că...
Ştiu că dragostea este mai puternică.
Am văzut asta.
Ok. Nu luăm decizii prin prisma fricii.
Nu luăm decizii prin prisma fricii.
Asta include şi trigonometria şi chimia organică,
pentru că sunt înfricoşătoare.
Trebuie să fac un an de cursuri până să îmi pot depune dosarul.
Oh, Dumnezeule.
O să o faci, nu-i aşa?
Dacă tu poţi să lupţi cu forţele râului, cred că pot face şi eu medicină.
Spune-o.
Am nevoie să te aud spunând-o.
Vreau să fiu doctor.
Ce iei de acolo ?
Închide ochii. Ţi-am luat un cadou.
Ok.
Alege un oraş, nu contează cât este de mic sau mare.
Când intri la medicină.
Voi fi acolo, cu tine.
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro